Kaperkaptajnen
Jens Lind
Af Bodil Højlund.
årene
gled langsomt og lydløst gennem vandet. De 150 mand, der var fordelt i
tre store barkasser, forholdt sig musestille. Ret foran dem lå den 3-mastede
fregat Cort Adeler for anker på Helsingør red. Det store skib henlå i
mørke, bortset fra en søvnig ankerlanterne i forstaget.
Cort
Adeler målte 105 kommercelæster, var bestykket med 20 kanoner og havde
en besætning på 90 mand. Det var altså en anseelig fjende, de 150 englændere
i barkasserne havde for sig, men også en irriterende fjende, hvis mål
det var, at snige sig ind på og erobre engelske handelsskibe, der befandt
sig i de danske farvande. Cort Adeler var med andre ord et kaperskib,
det største og bedst udrustede af de danske kaperskibe under Napoleonskrigene.
Det må have været en mørk nat, natten til den 21. august 1808, for det
lykkedes de store rofartøjer at komme ganske tæt på deres mål uden at
blive opdaget. Det sædvanlige vagtmandskab på Cort Adeler fik alt for
sent øje på de fjendtlige barkasser, og da de første engelske marinere
huggede entrebilerne ind i fregattens planker, befandt der sig kun 15
mand på dækket. Englænderne blev dog hæmmet noget af de entre-net, som
fregatten var forsynet med, og inden længe var det overrumplede mandskab
på Cort Adeler kommet på benene og i voldsom kamp med den indtrængende
fjende.
Skydevåben var ikke meget bevendt i den situation, så kampen foregik først
og fremmest mand til mand med økser og huggerter som våben. Kampen rasede
i omkring 20 minutter, før englænderne sprang tilbage i barkasserne og
tog flugten. De triumferende kapere lod dem dog ikke slippe så let. Fregattens
kanoner blev ladet med kardæsker, og der blev fyret løs på de flygtende
barkasser.
Kardæsker er pakker bestående af op til 300 stålkugler og forskelligt
metalskrot så som søm, knækkede knivsblade og forvredne metalstykker.
De kunne anvendes i stedet for almindelige kanonkugler, hvis man ønskede
at tilføje mennesker så stor skade som muligt. At dømme efter det brøl,
der lød fra en af barkasserne havde den fået en fuldtræffer.
Cort Adelers 32-årige kaptajn Jens Lind kunne notere sig endnu en triumf
i sin glorværdige karriere som kaperkaptajn i årene 1807-1813.
Da
englænderne i 1807 fik udleveret den danske flåde efter bombardementet
på København, stod Danmark uden reel mulighed for at forsvare sin suverænitet.
Uden flåde lå øriget Danmark åbent og forsvarsløst overfor enhver angriber.
Der fandtes
dog en legal mulighed for i det mindste at genere fjenden. Indtil 1856
var det en internationalt anerkendt ordning, at en regering i krigstid
kunne udstede kaperbreve til borgere, som så kunne udruste mindre skibe
til en slags sørøverskibe, der kunne liste sig ind på et fjendtligt handelsskib,
borde det og tage kommandoen over det - om alt gik efter planen.
Gik det galt, og kaperskibet selv blev offeret, gjorde kaperbrevet hele
forskellen mellem at blive betragtet som krigsfange eller som gemen pirat,
der kunne klynges op i den nærmeste rå.
Hvis kapringen lykkedes skulle det fjendtlige handelsskib bringes til
havn og overgives til myndighederne. En såkaldt prisedomstol skulle så
afgøre, om der var tale om en “god prise“, altså om alt var gået retmæssigt
til. Hvis det var tilfældet, blev skib og last realiseret på en auktion
og pengene fordelt mellem reder, kaptajn og mandskab efter et nøje fastlagt
system.
|
I en økonomisk
trængt tid (Danmark gik bankerot i 1813) var det en fristende mulighed at
blive kaper. I perioden 1807-14 udstedtes der da også ca. 600 kaperbreve,
så hvis man har en kaperkaptajn blandt sine forfædre, er det altså ikke
mere eksotisk end som så.
Og der var virkelig mulighed for at få den store gevinst. En af de priser,
Jens Lind og hans mandskab erobrede, var en kuf med en kostbar manufakturladning.
Linds personlige udbytte blev 120.000 rigsdaler. For den sum kunne man købe
en halv snes bøndergårde kontant.
Med færgejollen
Haabet lykkedes det Jens Lind - som sin første prise - at opbringe et
engelsk handelsskib og føre det til København og her fandt han det klogest
at anmode myndighederne om et kaperbrev. Sin første prise tog han altså
som regulær sørøver. Kaperbrevet blev udstedt til ham d. 2. november 1807,
og så gik det bogstavelig talt slag i slag.
Hans dygtighed som kaper understreges af, at han fik kaptajnsposten på
Cort Adeler, der var navngivet efter en admiral i dansk tjeneste. Cort
Adeler var ejet af et københavnsk interessentskab, der havde udrustet
det efter alle krigskunstens regler. Som nævnt var der tale om en tremastet
fregat af en anseelig størrelse og med et veluddannet mandskab. Problemet
var bare, at så store skibe ikke egnede sig til kapringer. Det var for
vanskeligt at manøvrere rundt med og et stort mål for fjendtlig beskydning,
så da det i januar 1808 under en jagt på et par gode priser i Køge Bugt
blev fanget af ismasserne og mast til vrag, var det ikke nogen ulykke
for Jens Lind. Han fortsatte sin kapervirksomhed med nogle mindre kuttere.
Linds
sidste kamp som kaperkaptajn fandt sted en decembernat i 1813. I sin kaperbåd
Grevinde Danneskjold havde han sneget sig ind i en svensk konvoj, der
lå for anker ved Landskrona. Selvom han blev jagtet af flere svenske orlogsskibe,
lykkedes det ham og hans mandskab at erobre en galease. Men netop som
han var ved at få den under sejl, blev de angrebet af en svensk barkasse
med to officerer og 40 mand ombord.
Tre gange afviste Lind deres angreb, men 4. gang måtte han kappe kaperbåden
fra sig og forsøge at undslippe med prisen. Det lykkedes ham efter endnu
en hård kamp med svenskerne at trække sig sejrrig ud af kampen og bringe
prisen uskadt til Helsingør.
Men han havde mistet tre fra sin besætning, deriblandt sin lillebror.
Jens
Lind døde i en alder af 65 år. En af hans samtidige skrev om ham: “Han
var en type på en af tidens kaperførere, en rask mand, for hvem intet
foretagende var umuligt og som under andre forhold kunne være blevet en
Columbus eller en Tordenskjold.
Nu blev han - en æventyrer“.
Hans valgsprog var alle dage: “Fanden skulle døje ondt for at kede sig"
|